KVINDEDRØMME
- Blev hun vred? Hvor gik hun hen? - Hvad gik der af hende?
Hun har ligget i med en eller anden disponent i Göteborg. Det var ret hedt.
- Og det stod på i et helt år. - Men det sluttede brat.
Fyren var nemlig gift.
Susanne er stadig forelsket i ham og rejser til Göteborg i et væk.
- De siger, hun udspionerer hans hus. - Sindssygt.
Frøkenen må ikke farve sin fagre barm med læbestift. Det pletter kjolerne.
Hold mund, din lille flagermus. Det har jeg faktisk lært hos Dior.
Direktør Magnus og jeg er enige om, at vi fotograferer resten i Göteborg.
- Kan Doris rejse med i aften? - Det kan jeg vel.
Så er vi færdige for i dag.
- Hvor fjollet. - Du får da en tur til Göteborg.
- Vi skulle fejre Palles eksamen. - Ser du stadig den lille stump?
- Det gør hun nemlig. - Jeg skal ud at ringe.
- Så skal vi feste. Skynd dig lidt. - Nå, var det i dag?
Om det var i dag! Her er en mosel, hundedyr.
Rejer og laks og den der tærte, du så godt kan lide.
- Får man så et lille kys? - Pas på sminken. Vi skal ikke feste.
- Hvorfor ikke? - Jeg skal til Göteborg med Susanne.
- Sig, du er syg. - Aldrig i livet.
- Blæs på arbejdet for en gangs skyld. - Så tager de bare en anden.
- Lad dog en anden vise kludene frem. - Du skal ikke nedgøre mit arbejde.
- Du tænker kun på dig selv. - I lige måde.
- Her har jeg købt ind. - Vi er ikke gift endnu.
Gudskelov for det!
- Se, en flyvende tallerken. - Nu skal jeg sige dig noget.
Jeg er træt af dine gøglerier.
Jeg vil ikke være dit vedhæng. Jeg vil stå på egne ben.
Jeg vil ikke stå i vejen for karrieren, så jeg tager det her. Lykke til, Doris.
Du er elendig til at spille skuespil.
Hør nu her, Doris, skal vi ikke være søde ved hinanden?
- Jeg har været sød hele tiden. - Tilgiv mit vredesudbrud.
- Tilgiver du også mig? - Ja.
Sikke selvtilfreds du lyder.
Sikke vi kom op at skændes. Godt, vi ikke bærer nag.
- Skynd dig, så går vi hjem og ringer. - Til hvem?
- Du skal jo melde afbud. - Jeg er nødt til at tage af sted.
- Nu bliver jeg altså vred. - Stop dit brok. Stop dit brok.
Hvis du ikke ringer, inden jeg har talt til tre, er det forbi.
- Mener du det? - Ja.
Skal du så ikke tælle?
En…
To…
Tre! Skrid, og lad mig være i fred.
- Nu skal sige dig et par ord om din … - Karakter!
Du er besat af tøj, karriere og luksus og holder kun af dit eget spejlbillede.
- Du er ond og egoistisk og … - Mandegal!
Også det. Lad være med at sufflere mig hele tiden …
Du er infantil!
- Infantil! Lige netop. - Jeg ved ikke, hvad infantil betyder.
Barnlig og umoden. Tabt bag en vogn.
Og ham ville man giftes med.
Susanne.
DØREN SKAL VÆRE LUKKET
LUKKET
ÅBEN
Gode Gud, lad mig se ham.
Bare se ham et lille øjeblik.
Jeg vil bare røre ved ham, Jeg siger ikke noget. Græder ikke.
Gode Gud, jeg må se ham.
Jeg må, jeg må, jeg må …
Skal du ikke i seng?
- Godnat. - Godnat.
Mange tak. Vi mødes præcis kl. 1 ved trappen til museet.
Sundström kan kun afsætte en time.
Hav det godt så længe. Jeg tager mig en lur.
Hej med dig.
Det ville være det rene vanvid …
Nu taler jeg også med mig selv. Det lover ikke godt.
Må jeg låne en telefon? Undskyld, må jeg låne en telefon?
- Må jeg tale med disponent Lobelius? - Hvem må jeg sige, det er?
- Susanne Frank. - Disponenten sidder i møde.
- Hvornår kan han træffes? - Mødet varer nok hele dagen.
Jeg vil tale med ham nu. Det er vigtigt. Han vil sikkert gerne tale med mig.
- Beklager, han vil ikke forstyrres. - Hører De ikke?
- Han har selv bedt mig om at ringe. - Et øjeblik.
- Hallo. - Hallo. Er det dig?
Undskyld, at jeg forstyrrer, men jeg må tale med dig.
- Jeg bor det sædvanlige sted … - Jeg kan ikke komme. Jeg vil ikke.
- Jeg vil ikke, hører du? - Henrik, du må ikke lægge på.
Henrik, hør på mig. Jeg vil ikke græde eller lave en scene.
Jeg vil bare se dig og tale med dig. Nej, vi skal heller ikke tale sammen.
- Det kan du ikke nægte mig. - Tak for opkaldet, men jeg vil ikke.
Susanne … Er du der?
- Ja. - Jeg skal nok komme.
Jeg kommer klokken seks.
Hallo. Opkaldet koster faktisk 25 øre.
- Har den dame virkelig ikke mindre? - Nej, det har den dame ikke.
- Kan jeg købe en pakke cigaretter? - Så skal De også købe noget at spise.
Undskyld, men jeg så Dem betragte den hvide selskabskjole.
De er betaget af den.
Misforstå mig ikke, men det ville glæde mig at se Dem i den kjole.
I min fantasi, altså. Synes De, min fantasi er upassende?
- Jeg forstår ikke, hvad De mener. - Jeg mener ingenting.
De er køn og levende, og det gør mig glad.
Den kjole koster en formue, og jeg er ikke særlig velhavende.
De gør mig glad. Må jeg glæde Dem ved at forære Dem kjolen?
- De er ikke rigtig klog. - Man tiltaler ikke en ukendt skønhed.
- Jeg har lidt travlt … - Ikke mere snak. Vi køber kjolen.
- Nej, ellers tak. - Hvorfor ikke?
Tror De, jeg er en vampyr, der suger kvindeblod?
Tror De, mine håndlangere står på lur bag ved døren og overfalder Dem?
Eller er det underlødigt at tage imod gaver fra ældre herrer?
Lad os være de første til at bryde sådan en tvivlsom konvention.
- Godt, hvis De insisterer. - Sådan taler en modig kvinde.
Efter Dem, frøken.
Goddag. Min niece, frøken Sönderby, besøger sin gamle onkel.
Vi skal til festkoncert i aften, og derfor må det yndige pigebarn have en kjole.
Jeg ved præcis, hvilken en det skal være. Hvad med den hvide?
- Det er den, min niece er faldet for. - Kom, så kan frøkenen prøve den.
Jeg sætter mig imens. Jeg har taget fri hele dagen for min nieces skyld.
Goddag, søde Maria.
Jeg har min niece på besøg, Kerstin Sönderby. Hun prøver tøj.
- Har du aldrig mødt hende? - Nej.
Yndig pige. Hende skal du se. Lille Kerstin, det er fru Berger.
- Hvor er De yndig. - Den sidder som støbt.
- Frøkenen har jo mannequinfigur. - Disse håndsyede sko hører til…
- Glimrende. - Sid ned, så kan De prøve dem.
- Hvordan har din datter det? - Det ved jeg virkelig ikke.
- Bor hun hjemme i øjeblikket? - Nej. Jeg aner ikke, hvor hun er.
For en uge siden kom politiet med hende. Hun var stangberuset.
Tys, ikke så højt.
Er der andet, du godt kunne tænke dig, Kerstin?
Du taler til hende, som var hun din veninde og ikke din slægtning.
Hvor er du dog frivol, Maria.
Det er faktisk min elskerinde. Jeg kalder hende bare min niece.
- Skal vi sende det hele hjem? - Ja tak, fru Arén.
Nu må jeg hjem. Farvel, frøken. Hils Deres far.
Jeg dansede vals med ham i 1912.
De ligner ham faktisk … om end på en anden måde.
Vi er færdige. Tak, fru Arén. Send kjolen senest kl. 15.
Farvel, mine damer.
Hvad tænker jeg dog på? De skal da have en halskæde til kjolen.
- Jeg ved ikke … - Lige mistænksom?
Var der rovdyr i butikken? Ja, måske.
- De fik kjolen sendt hjem til Dem. - Jeg kender jo ikke Deres adresse.
- Jeg kommer ikke og henter den. - Så udspekuleret er jeg skam ikke.
Deres selskab varmer mig blot ligesom solen.
- Kom, så gør vi juveleren lykkelig. - Jeg vil ikke.
Jo, De vil. Inderst inde har De intet imod at få gaver af et gammelt fjols.
Var jeg ung og flot, var der ikke noget problem, men jeg er gammel og grim.
Derfor brydes Deres lille hoved med tanker som:
Er han lystmorder, galning, en skidt karl eller bare dum?
- Nej, sådan er det ikke. - Kom så.
Nu går vi hen og kigger på en kæde med canadiske ferskvandsperler.
- Goddag, hr. Barse. - Hr. konsul. Hvad skulle det være?
Konsulens datter har lige været her
For nogle uger siden stod vi og beundrede en ferskvandsperlekæde.
Er den blevet solgt? Må vi så se den?
Med største fornøjelse.
Hr. Barse og jeg spiller skak hver torsdag og har gjort det i 25 år.
Se bare, lille frøken. Se bare.
De er som små individer med deres egne særpræg og luner.
Og dog danner de en helhed af enorm kraft.
Som et lille orkester af fuldendte virtuoser.
Hvor ofte oplever vi det fuldendte, hr. konsul?
Det her… det er fuldendt.
Skal jeg give Dem den på, frøken?
I dag er det store ønskedag. Ønsk Dem noget. Hvad som helst.
Det behøver ikke at være inden for rimelighedens grænser.
Jeg kunne godt tænke mig chokolade med flødeskum og marcipankage.
Beklager, men den unge dame længes efter chokolade med flødeskum.
Jeg kommer og afslutter handlen i morgen.
Gud nej, fotograferingen!
- Hun løb. - Og de kan ikke indhente hende.
Det ville også se underligt ud. Ældre herre løber om kap med ung pige.
Der kommer hun.
Undskyld, har I ventet længe? I har ventet en hel time.
Det må I altså undskylde, alle sammen.
- Hvad er årsagen? - Jeg glemte det.
Er du klar over, hvad det kommer til at koste?
Sundström kan ikke vente længere, så nu må vi blive en dag til!
- Jeg gør det gerne gratis. - Nej, du tager hjem i aften.
Jeg agter ikke at bruge dig mere.
Tud du bare! Det virker måske på dine herrebekendtskaber, men ikke på mig.
Pak sammen. Tak for i dag.
Tud ikke, lille ven. Det er jo ikke, som om atombomben er faldet, vel?
Jeg kræver ikke betaling for den times tid i solen.
Så, så, lille ven.
- Sundström, havde du ikke travlt? - Ja, ja. Take it easy.
Den tøs har altid irriteret mig med sin dorskhed.
De piger der tænker kun på mænd, tøj og samleje.
De har intet ønske om at lære noget. Vil blot leve højt på … hvad som helst.
Hvorfor hidser jeg mig dog op? Det er tøsen slet ikke værd.
Synes du, jeg var for hård?
Tør du ikke engang svare? Næ, du tager vel hendes parti. Mænd!
Stakkels barn. Hvorfor blev jeg så gal? Vi var ikke meget klogere i den alder.
- Vel?
- Jeg går en tur og falder lidt ned. - God idé. Vi ses.
Nå, skulle det være lidt chokolade med flødeskum og marcipankage?
- De kigger hele tiden på mig. - Jeg synes, De er sød.
- Det hele er lidt usædvanligt, ikke? - Jo, lidt usædvanligt.
- Nu er jeg ligeglad. - Hvabehar?
Med at Susanne fyrede mig. Jeg har også gjort det forbi med Palle.
- Hr. Palle, er det Deres forlovede? - Min forlovede, Palle!
Javel.
Som jeg lige sagde, er det hele lidt usædvanligt.
Ved De, hvad jeg ønsker mig allermest? En tur i rutsjebanen lige nu.
- Det kan godt ordnes. - Kan De ordne alt?
Ja, jeg er en stor troldmand. Har De ikke lagt mærke til det?
- Vi har noget, der overgår det her. - Det skal vi prøve!
I "Hvirvelvinden" drejer man rundt, mens vognen drejer rundt om sig selv.
Samtidig gynger den op og ned, hvis konsulen forstår.
Det lyder så lokkende, at vi straks må prøve det.
Jeg foreslår, vi runder af med "Skrækekspressen".
- Ja! - En ægte thriller, kan man godt sige.
Jeg snublede vist over noget. Nej, hvor var det ubehageligt.
- Undskyld. Nu skal jeg rejse mig op. - Skal jeg støtte Dem?
Nej tak. Jeg kan godt selv.
Jeg må være snublet over noget. Jeg ved ikke hvad.
Tak, tak!
Fru Helsing.
Fru Helsing. Åh, den gode fru Helsing er gået for i dag.
Vil den unge dame hjælpe mig med at rense min hånd? Der er grus i såret.
- Jeg har en forbindingskasse i køkkenet. - Men dog.
Jeg hedder Doris. Vil De ikke nok kalde mig Doris?
Det lyder så fjollet med "unge dame" eller "frøken".
Mit navn er Erik Otto Adalbert Karl Henrik Kristoffer. De må selv vælge.
- Onkel. - Helst ikke onkel.
- Otto. - Udmærket.
Det kaldte min franske guvernante mig -
- for det var det eneste, hun kunne udtale.
Fremragende bandage. Jeg føler mig som en hjemvendt helt fra krigen.
Fru Arén holder ord. Klokken er tre, og kjolen er her.
- Værsgo, Doris. Her er kjolen. - Tak.
Og nu skal jeg gå. Farvel og mange tak.
Farvel, Doris. Skal vi gå til koncert sammen en dag?
- Jeg er ikke så meget for koncerter. - Så i biografen da.
Ja, måske.
- Skal jeg ringe efter en vogn? - Tak, jeg spadserer i det gode vejr.
Jeg synes, det er trist at skilles. Synes De ikke også det, onkel Otto?
- Jo. - Vi har hygget os som jævnaldrende.
- Jaså. - Synes De også, jeg er dum?
- Skal vi have et glas champagne? - Midt om eftermiddagen? Hvor tosset.
Da jeg var ung, drak man tit champagne til morgenmad.
- Så skal jeg have min fine kjole på. - Strålende idé.
De kan klæde om derinde.
- Hvem er den smukke pige? - Min hustru.
- Er hun død? - Hun har været på en anstalt i 23 år.
Hun blev syg efter fødslen og syntes, at hendes nyfødte havde ulvehoved.
- Er den datter Deres eneste barn? - Ja.
- Bor hun her? - Kun sjældent.
- Spørger jeg for meget? - Jeg svarer jo.
"Sarabande" … Bach.
Sig mig, er du ked af det? Det skal du ikke være.
Se bare, hvor glad Doris er.
Synes du, jeg er smuk? Indimellem synes jeg selv, jeg er ret pæn.
Men jeg har en skæv tand, se. Og den er også skæv. Se nu efter.
Den der gør ikke så meget, men her vil jeg have en krone.
Det er bare så dyrt. Vil du betale det for mig?
Snakker jeg for meget? Det er dig selv, der har givet mig champagne.
- Jeg har det bare så godt. - Også jeg. Jeg er slet ikke ked af det.
Nu ved jeg, hvad vi gør. Vi laver en film.
Du finansierer den, og jeg spiller hovedrollen, og det insisterer du på.
Vil du ikke nok? Du ved slet ikke, hvad du skal bruge alle dine penge til.
Kan du ikke også give mig en bil? En lille, lav en, der kan køre 250 km/t.
Ved du, hvad jeg mere kunne tænke mig? Et hus på landet.
En bungalow kunne være sjov. Vil du ikke nok give mig det?
- Skal vi ikke have lidt musik? - Du ved godt, jeg laver sjov, ikke?
Det ved du da godt, ikke, lille Otto?
Jeg vil slet ikke have noget af dig. Jeg synes, du er så sød.
Du er forfærdelig grim, men du er så grim, at du er sød.
Du skal ikke give mig en masse ting, for vi skal aldrig ses mere.
Du vil bare fortryde det i morgen.
Er det dine briller? Lille ven, hvor er de stærke.
Tror Otto mon, at Doris er beruset? Tænk, hvis hun er.
Jeg føler mig ikke spor beruset. Jeg kan gå på line på tæppekanten.
Se bare.
Jeg var ikke spor beruset, men tæppet lå skævt og forvirrede mig.
Kom og sæt dig hos mig. Kom nu.
Konsulen skal ikke være bange for at blive til grin. Kom nu.
Det har været en anstrengende eftermiddag for en gammel mand.
Jeg har det ikke så godt.
- Vent, så støtter jeg dig. - Tak, men jeg kan stadig gå selv.
- Jeg har været henne og besøge mor. - Nå?
Efter fem minutter begyndte hun at skrige.
Underligt, at der er en, der ser en med ulvemund og rovdyrøjne, ikke?
Dr, Bomark kan ikke forstå, hvorfor du ikke besøger mor længere.
- Hun lider under det. - Jeg har ikke tid.
- Nej, du har travlt. Har du det godt? - Hvad vil du?
- Hvad jeg vil? Er du urolig? - Vil du have penge? Har du ikke fået?
- Jo, men det er ikke nok. - Du får ikke flere.
- Får jeg ikke mine retmæssige penge? - Nej, gudskelov.
- Du bestemmer over det, der er mit. - Det kan man godt sige.
- Så er der kun et at gøre. - At gå rettens vej? Det tør du ikke.
Ingen advokat vil påtage sig sådan en skændsel.
Jeg har allerede indgivet stævning.
Hvorfor hader du mig så afsindigt, lille Marianne?
Så længe jeg kan mindes, har der været ballade om penge her i huset.
Det er din særlige perversitet. Du er så nærig, at det må være sygeligt.
Jeg hader dig ikke. Jeg væmmes. Du er latterlig og frastødende.
Måske er din arme mors vildfarelser om dig slet ikke er så gale endda.
Ulveansigtet lurer lige bag ved din skønhed.
Det har jeg sikkert arvet. Og ikke efter mor.
Du har ret. Vi ligner hinanden.
Vi skændes og kommer aldrig videre. Hvor meget får jeg?
Så pantsætter jeg gulddåsen inde på soveværelset.
- Det er ikke din. Du går ikke derind. - Jo, jeg har fået den af farmor.
Men det har du bare fortrængt.
Jeg skal nok skrive en check, hvis du hidser dig ned.
Hvorfor ser du så skræmt ud? Du er ligbleg.
- Er du ved at få en hjerneblødning? - Nej, desværre.
Værsgo. Så håber jeg, det varer længe, før vi ses igen.
Tak, kære far. Men gulddåsen tager jeg med alligevel.
Far har altså en lille hobby.
En lille luder iført en aftenkjole fra Aréns til 1.000 kroner.
Iført et par håndsyede sko til 300 kroner.
Iført en perlekæde til, skal vi sige, 18.000 kroner?
Iført mormors, mors og mit armbånd -
- der er uvurderligt, men skønnes at være 12.000 kroner værd.
Goddag, lille frøken. Jeg hedder Marianne.
Må jeg godt få mit armbånd?
- Giv mig det, ellers kommer politiet. - Gør, som hun siger.
Kunne du ikke finde en, der så lidt billigere ud, og som var lidt billigere?
Lysten har bedraget nærigheden. Komisk.
Pas på, jeg ikke stikker dig en.
Jeg ved godt, hvordan sådan nogle som jer skal behandles.
Farvel. Nu går jeg.
Tak for en hyggelig eftermiddag. De har været vældig sød mod mig.
Gå din vej. Forsvind.
Gå din vej, siger jeg.
Kjolen og halskæden ligger derinde. Også skoene.
- Velkommen, Henrik. Kom indenfor. - Tak.
- Goddag, Henrik. - Det var sjovt at se dig en gang til.
- Jeg håber, du har det godt. - Fint, tak. Hvad med dig?
- Du ser lidt træt ud. - Jeg har siddet i møde hele dagen.
Men bortset fra det har jeg det godt.
- Vil du ikke have lidt te og en mad? - Nej tak, det vil jeg ikke.
- Kan vi så ikke sætte os lidt? - Jo da. Må jeg sidde her?
Eller er det din yndlingsstol? Hvor vil du sidde?
Nå, så sætter jeg mig her, og du sidder der.
- Det er længe siden. - Tja.
- Syv måneder. - Ja, vi sås sidst i Hamborg.
- Rejser du meget for tiden? - Nej.
- Vil du have en cigaret? - Nej tak.
Jeg føler mig træt og jaget. Jeg er nok ruineret om et halvt år.
- Stakkels Henrik. - Penge har nu aldrig betydet noget.
Men jeg føler mig gammel, og jeg orker ikke at begynde forfra.
Jeg længes noget så forbandet efter lidt ro.
Det kan jeg godt forstå.
Man stæser af sted i trædemøllen, og det giver slet ingen mening.
Du må godt gå igen, hvis du vil.
Det var dumt af mig at tvinge dig til at komme herhen.
- Kære Susanne. - Jo, det var dumt.
Jeg er ikke den Henrik, du engang kunne lide. Det kan du nok se.
- Jeg er heller ikke den samme. - Nej. Du er smukkere.
- Det var sødt sagt. - Jeg mener det.
Hvis bare jeg kunne tage dig i mine hænder og bære dig i min lomme.
Ja, bare du kunne det.
- Har du haft det svært? - Ja, det har været hæsligt.
Jeg har forsøgt at glemme dig og hade dig.
Jeg har gjort alt for at få dig ud af kroppen.
Men det lykkedes ikke. Jeg er fuldkommen hjælpeløs.
Dette møde gør vel ikke sagen bedre.
Nej. Går du nu?
Ja, nu går jeg.
- Så farvel, Henrik. - Vi skal ikke ses mere.
Det bliver så kompliceret. Det er ubærligt.
- Det gælder om ikke at tabe ansigt. - Ja, ansigtet er vigtigt.
Hallo? Hallo …
Indimellem når jeg var ved at falde i søvn, havde jeg dig så tæt på -
- at jeg bare skulle række hånden ud, så mærkede jeg næsten dit åndedræt.
Da jeg så vågnede alene, havde jeg mest lyst til at gå ud og lede efter dig.
Jeg troede ikke, jeg kunne leve et minut …
… uden at have dig i nærheden.
Men man lever videre. Time efter time, dag efter dag.
Man ler ligefrem.
Indimellem glemte jeg dig. Det er næsten det sørgeligste -
- at der var øjeblikke, hvor du var helt ude af mig.
Havde vi da bare et barn sammen. Ved du, hvad jeg vil?
Nej … Jo, det ved jeg godt.
Jeg ville godt bede din hustru, om ikke jeg måtte låne dig nogle uger om året.
-"I får ham tilbage i god behold ." - Det skulle du tage at gøre.
Er det ikke uhyggeligt, så ydmyg jeg er blevet?
Se engang, hvordan jeg nærmest kryber på alle fire og tigger.
Tigger …
- Ny er du i hvert fald min. - Jeg er ingenting, Susanne.
En brugt brugsgenstand, der er lige til at smide ud.
Du er min alligevel.
Børn sover bedst med en laset bamse. De elsker den usandsynlig højt.
- Jeg er din gamle bamse, ikke? - Kan vi ikke få et barn?
- Det ville være ganske meningsløst. - Ikke for mig.
Jeg vil leve sammen med mine børn. Se dem vokse op omkring mig.
Jeg vil ikke have en lille, uægte stakkel, som jeg ikke kan nå.
Hvor er din hånd tør og varm. Hvor har jeg længtes efter din hånd.
- Vil du fortryde den her eftermiddag? - Ja, men jeg er også glad for den.
Du skal ikke fortryde den.
Tænk, hvis jeg kunne trylle. Gid jeg var en heks.
- Det var da et pudsigt ønske. - Det er ikke pudsigt.
Jeg ville ønske, din hustru var død. Din hustru og dine børn.
Jeg ønsker det så brændende, at jeg næsten bliver bange.
- Synes du dårligt om mig nu? - Jeg forstår dig ikke.
Jeg bliver næsten syg af had.
Lad os kysse hinanden i stedet for at tale om sådan noget gyseligt noget.
Den 20. rejser jeg til Oslo. Kan du komme? Jeg bliver i fem dage.
Jeg kan ikke, men jeg kommer. Og jeg kommer til at længes efter det.
- Er du sikker på, at du vil mødes? - Ellers ville jeg ikke foreslå det.
Gud, jeg bliver så glad, at jeg er lige ved at græde. Undskyld.
Så har vi eftermiddagene og aftenerne sammen.
Vi kan tage ud at bade, gå til koncerter og i biografen.
Vi kan give os god tid. Tænk engang, Susanne. Fem dage.
- Det er en hel formue. - Jeg bestiller godt vejr.
- Det må såmænd godt regne. - Din læbe bløder.
- Det har du gjort. - Din kind er helt dunet.
Åh, nu knækkede du lillefingerneglen.
Barnefinger. Underligt på en voksen mand.
- Beklager, men der svares ikke. - Lad den ringe.
- Jeg tror ikke, der er nogen. - Nøglen hænger der da ikke.
Hallo? Der er en dame, der søger …
Goddag, jeg hedder Marta Lobelius. Jeg vil gerne tale med jer begge to.
Godt.
- Hvad er klokken helt præcist? - Atten minutter i otte.
- Hvor er værelse nr. 18? - Tredje værelse på venstre hånd.
Goddag. Jeg fik bare lyst til at hilse på Dem.
- Hvor vidste De fra … - Jeg så Dem uden for huset i morges.
Jeg var lige ved at henvende mig, men børnene var der jo -
- og så vidste jeg, at De plejer at bo her.
- Var det Dem, der ringede før? - Ja, jeg ville sikre mig, De var her.
- Rejser I til Oslo sammen? - Skal vi til Oslo?
Ja, det har vi aftalt. Henrik har inviteret mig derop i fem dage.
- Vi talte lige om det, da De ringede. - Og De tror, at det glæder ham?
- Ja. - Han glæder sig ikke, kan De tro.
Han føler sig plaget, og i morgen bliver det værre endnu.
- Er De sikker på det? - Jeg kender ham, og det gør De ikke.
- Men jeg elsker ham. - Det tvivler jeg slet ikke på.
De har haft det skønt sammen i et år. De har kunnet give ham en masse.
- Hold nu op. Jeg føler mig latterlig. - Gør du?
Det er også din hensigt, Marta. Du er plaget og vil også plage os.
- Hvad har du tænkt dig for fremtiden? - Det går alligevel ad helvede til.
- Man må bare holde hovedet koldt. - Det er din styrke.
- Det er vores fælles styrke, Henrik. - Lad være med at se sådan på mig.
Hvis han virkelig elskede Dem, havde han vel forladt mig og det hele.
- Det var mig, der gjorde det forbi. - Ja. De ville have alt eller intet.
De ville ikke gå på kompromis, men det er De mere end villig til nu.
De tog nemlig fejl, da De gik.
De troede, han elskede Dem så højt, at han ville forlade alt for Deres skyld.
Han blev hos mig. Ikke fordi han elsker mig mere -
- men fordi han er træt. Han orker ikke at forny sig.
Han sidder hjælpeløst fast i alt det, vi har sammen. Forstår De ikke det?
Samværet med Dem er fuldt af liv, voldsomme følelser og krav.
Samt en masse samvittighedskvaler. Det kan han ikke gøre for, staklen.
Samværet med mig er stilhed, klarhed og en rolig søvn.
Og så at leve i børnene. De ved godt, børnene er det stærkeste argument.
Derfor vil De selv have hans barn.
Jo, De vil have et barn som et bånd på ham -
- eller som en souvenir fra en svunden kærlighed.
- Synes De, jeg er ond? - Det passer ikke.
Vi kvinder er gode til at romantisere vores bevæggrunde. De med.
- Vil De ikke nok gå nu? - Jo da. Bare en sidste ting.
Det passer, at Henrik er ruineret, men jeg har stadig mine penge.
Vi kan leve lige så godt og sorgløst som før.
For en kvinde betyder den materielle velfærd ikke så meget.
Men for en mand kan den være afgørende.
Jeg forstår.
Jeg har afsindigt ondt af Dem. Tror De ikke på mig?
Det behøver De heller ikke. Nu er det hele slut.
- Hvad mener De? - For mig er alting slut.
Tilmed skinsygen.
Er det ikke ejendommeligt -
- at inden De og Henrik mødtes, var jeg så utrolig skinsyg?
Jeg plagede Henrik en del af samme grund.
Jeg var bange for at miste ham.
Så mistede jeg ham, og så forsvandt skinsygen.
Så enkelt var det. Nu går jeg.
Hvorfor hader De mig sådan? Lad være med det.
Jeg har bare sagt det, De udmærket godt selv er klar over.
De vil bare ikke tænke på det.
Nu skal du gå, Henrik.
- Jeg skammer mig noget så frygteligt. - Hvorfor dog det?
Jeg føler mig klædt af. Hvorfor lyver man så meget?
- Kan du sige mig det? - Du skal gå nu, Henrik.
Vi skal ikke ses mere. Hvor har jeg været dum.
Så vanvittigt, modbydeligt, frygteligt dum.
Henrik!
Kom ind.
Min elskede. Du kom tilbage.
Jeg glemte mappen. Undskyld.
Hav en herlig aften.
Undskyld.
Hav en vidunderlig aften.
- Må jeg komme ind? - Ikke nu, Doris.
Bare et lille øjeblik.
Jeg har gjort det forbi med Palle.
Det har været en modbydelig dag. Helt ud over det sædvanlige.
Det rene mareridt. Mennesker er så onde ved hinanden.
Palle ville ikke have, jeg tog af sted.
Vi kom op at skændes, og så gik han, og så fyrede du mig.
Der er ikke mere i livet. Man kunne lige så godt være død.
Sæt dig op, så skal jeg sige dig noget.
Tør dine øjne. Her er et lommetørklæde.
Sådan.
Det er ikke let at være karrierekvinde. At balancere privatliv og arbejde.
Det kan give en masse problemer. Har du aldrig lagt mærke til det?
Næ, det tror jeg ikke.
Og Palle, der er så smaddersød!
Du, Doris? Nu tager vi til Stockholm i aften.
Og så fortsætter vi, som om intet var hændt.
- Hvad med Palle? - Palle skal jeg nok tage mig af.
Nu får vi os en drink og en bid mad, før vi tager hjemad.
Det trænger vi sandelig til, vi to karrierekvinder.
- Var turen til Göteborg udbytterig? - Det kan man godt sige.
- Fine ideer og gode billeder? - Det regnede, så vi måtte aflyse det.
Så gav rejsen forhåbentlig et afbræk i den daglige trummerum.
Fugt læberne, Doris. Og prøv at lade være med at se så skør ud.
Brev til Susanne. Og besøg til Doris.
- Må jeg? - Ja, hvis du skynder dig.
- Hej. - Hej. Jeg har tømmermænd.
- Det kan jeg se. - Du ville tale med mig?
- Det sagde Susanne. - Det må være en misforståelse.
- Hvordan går det egentlig? - Jeg har tømmermænd.
- Hvis der ikke var noget, så farvel. - Farvel.
Farvel.
Palle! Ih, hvor er du sød, og ih, hvor jeg elsker dig.
- Og tillykke med din fine eksamen. - Du smører mig ind i læbestift.
Jeg holder så meget af dig. Det har været så tomt uden dig.
Vi skal aldrig skændes mere. Hvor var det sødt af dig at komme.
Nu vil jeg også være sød. Min elskede.
Kæreste Susanne! Sikke en latterlig og ubehagelig aften.
Min hustrus taktløshed og min fejhed må have gjort pinefuldt indtryk.
Nu foreslår jeg, at vi trods alt rejser til Oslo …
- Det var forhåbentlig ingen rykker. - Bare et tiggerbrev.
Man kan jo ikke øve velgørenhed i et væk. Slet ikke med de skatter.
- På et tidspunkt må man sige nej. - Lige præcis.
Er det hele ikke bare vidunderligt?
Skynd dig nu.
Tekster: Helle Schou Kristiansen Prima Vista